Paikkatietohakemisto
Paikkatietohakemisto (Paikkatietohakemisto)
Continents, countries, sea regions of the world.
Väylänvarsien vieraslajit ja arvokkaat elinympäristöt
FIN Aineiston tarkoituksena on: -Identifioida tie- ja rata-alueet, joiden varrella esiintyy uhanalaisia ja silmälläpidettäviä lajeja -Identifioida tie- ja rata-alueet, joiden varrella esiintyy hyviä elinvoimaisia niittyindikaattorilajeja (hyönteisten mesi- ja ravintokasveja) -Identifioida tie- ja rata-alueet, joiden varrella esiintyy suojelualueita -Identifioida tie- ja rata-alueet, joiden varrella esiintyy komealupiinia tai kurtturuusua -Identifioida tie- ja rata-alueet, joiden varrella esiintyy komealupiinia tai kurtturuusua uhanalaisten lajien lisäksi -> Löytää herkät alueet ja paikallistaa vieraslajien uhka Tieto esitetään 1 kilometrin ruuduissa. Aineistosta on julkaistu kaksi erillistä versiota. -VaylanvarsienVieraslajitJaArvokkaatElinymparistot_avoin: Avoin versio, jonka lajitietoa on karkeistettu mahdollisista herkistä lajeista johtuen. Aineisto kuuluu SYKEn avoimiin aineistoihin (CC BY 4.0) ja sitä saa käyttää lisenssiehtojen mukaisesti -VaylanvarsienVieraslajitJaArvokkaatElinymparistot_kayttorajoitettu: Alkuperäinen karkeistamaton versio. Tämä versio on vain viranomaiskäyttöön eikä kyseistä aineistoa saa jakaa Aineistosta on tehty tarkempi menetelmäkuvaus https://geoportal.ymparisto.fi/meta/julkinen/dokumentit/VierasVayla_Menetelmakuvaus.pdf sekä muuttujaseloste https://geoportal.ymparisto.fi/meta/julkinen/dokumentit/VierasVayla_VariableDescription.xlsx ENG The purpose of the material is to: -Identify road and rail areas that have nearby observations of endangered and near threatened species -Identify road and rail areas with good meadow indicator plant species -Identify road and rail areas along which there are protected areas -Identify the road and rail areas along which there are observations of Lupinus polyphyllus or Rosa rugosa observations -Identify the road and rail areas along which there are Lupinus polyphyllus or Rosa rugosa observations in addition to sensitive species -> Finds sensitive areas and identify the overall threat of alien species The data is presented in 1-kilometer square grid cells. There are two separate versions of the data. -VaylanvarsienVieraslajitJaArvokkaatElinymparistot_avoin: Open access version, in which its species-related parts have been simplified due to data restriction issues. The material belongs to Syke's open materials (CC BY 4.0) and may be used in accordance with the license terms. -VaylanvarsienVieraslajitJaArvokkaatElinymparistot_kayttorajoitettu: Original version. This version is only for official use and the material in question may not be shared. A more precise description about the data procedures can be found from (In Finnish) https://geoportal.ymparisto.fi/meta/julkinen/dokumentit/VierasVayla_Menetelmakuvaus.pdf Furthermore, all the variables in the data are explained in this bilingual variable description https://geoportal.ymparisto.fi/meta/julkinen/dokumentit/VierasVayla_VariableDescription.xlsx This dataset was updated with the newest species observations on 10/2023 and 11/2024 Process code for this can be found from https://github.com/PossibleSolutions/VierasVayla_SpeciesUpdate
Creative Commons Nimeä 4.0 Kansainvälinen http://www.syke.fi/fi-FI/Avoin_tieto/Kayttolupa_ja_vastuut koskee vain paikkatiedon avointa versiota.
Käyttörajoitettu versio sisältää lajitietokeskuksen sensitiivistä lajitietoa (viranomaiset.laji.fi) ja käyttö on rajoitettua. Älä jaa avoimesti. Lähde:Syke Includes sensitive species information (viranomaiset.laji.fi) and use is restricted. Do not share openly. Source: Syke
Public access to spatial data sets and services would adversely affect the protection of the environment to which such information relates, such as the location of rare species.
Peltolohkorekisteri Peltolohkorekisteri on vuosittainen aineisto, joka sisältää vuosittaisella tukihakemuksella olevat peruslohkot. Peruslohkolla tarkoitetaan yksittäisen hakijan (pl. yhteiskäyttölohkot) viljelemää ja hänen omistuksessaan tai hallinnassaan olevaa maantieteellisesti yhtenäistä viljelyaluetta, jota rajoittaa kunnan raja, omistusoikeuden raja, tuki- tai sopimusalueen raja, vesistö, piiri- tai valtaoja, tie, metsä tai muu vastaava raja. Tuenhakijan omistuksessa oleva maantieteellisesti, korvauskelpoisuudeltaan ja maankäyttölajiltaan yhtenäinen alue on yksi peruslohko, vaikka se muodostuisi useasta hakijan omistuksessa olevasta erillisestä rekisteritilasta. Arvokkaiden tietoaineistojen (EU) 2023/138 määrittelyn tavoitteena on ollut varmistaa, että yhteiskunnallisesti potentiaalisimmat julkiset tiedot ovat uudelleen käytettävissä. Ruokavirastoa koskettaa teema paikkatieto: Viitelohkot ja Viljelylohkot Ruokavirasto lisää vuoden 2023 tiedoista alkaen ominaisuustietoja julkaistaviin aineistoihin seuraavasti: Peltolohkorekisteri - Luonnonmukainen tuotanto - Kaltevuus, ha (Peruslohkolla olevat kaltevat alat, kaltevuus Manner Suomessa yli 15 % ja Ahvenanmaalla yli 10 %) - Pohjavesiala, ha - Natura-ala, ha - Suojakaistavaatimus (metriä), m Aineistossa seuraavat uudet kentät: LUOMUVILJELY: 1=kyllä tai 0=ei KALTEVA_ALA: Peruslohkolla olevat kaltevat alat. Kaltevuus Manner Suomessa yli 15 % ja Ahvenanmaalla yli 10 %, ha POHJAVESI_ALA: ha NATURA_ALA: ha SUOJAKAISTA_M: Peruslohkon suojakaistavaade, metriä Lisätietoa: https://www.ruokavirasto.fi/globalassets/tuet/maatalous/oppaat/hakuoppaat/peltotukiopas/peltotukien-hakuopas-2024.pdf
Aineisto julkaistaan vuosittain, julkaisuajankohta on seuraavan vuoden huhtikuussa.
KUVAUS: Karttatason kohteet ovat peräisin LUMO-asukaskyselystä marraskuulta 2024. Aineisto on kerätty Fiilis-karttakyselyllä (Ilmasto- ja ympäristöpolitiikan yksikkö). Kysely oli osa lumo-ohjelman päivityksen vuorovaikutusprosessia. Vastaajaa pyydettiin merkitsemään kartalle pisteitä tai alueita, joissa on havainnut 1) myönteisiä muutoksia tai 2) kielteisiä muutoksia luonnon monimuotoisuudessa viimeisen neljän vuoden aikana. Kartalle sai myös merkitä pisteitä tai alueita, joissa olisi halukas itse toimimaan luonnon monimuotoisuuden parantamiseksi. Kyselyn vastaajamäärä oli 570 hlö. Kyselyyn pystyi vastaamaan joko suomeksi tai englanniksi. Vastaajien anonyymit taustatiedot on tarvittaessa saatavilla datan yhteyshenkilöltä. KATTAVUUS: Tampere YLLÄPITO: Kyseessä on poikkileikkausaineisto (Aineisto ei päivity). KOORDINAATTIJÄRJESTELMÄ: Aineisto tallennetaan ETRS-GK24 (EPSG:3878) tasokoordinaattijärjestelmässä. GEOMETRIA: vektori (pisteitä ja alueita) SAATAVUUS: Aineisto on katsottavissa kirjautuneille käyttäjille Oskari-karttapalvelussa. AINEISTOSTA VASTAAVA TAHO: Tampereen kaupunki, Ilmasto- ja ympäristöpolitiikan yksikkö
1:250 000 happamien sulfaattimaiden aineisto sisältää vuodesta 2009 lähtien tuotettua aineistoa happamien sulfaattimaiden esiintymisestä ja ominaisuuksista Suomen rannikkoalueilta ja rannikkoalueiden valuma-alueilta karkeasti muinaisen Litorina-meren korkeimpaan rantatasoon saakka. Aineisto sisältää seuraavat tasot: - Happamat sulfaattimaat 1:250 000 karttojen aluetasot o Sulfaattimaiden esiintymisen todennäköisyys o Karkearakeisten sulfaattimaiden esiintymisen todennäköisyys - Happamat sulfaattimaat 1:250 000 karttojen tutkimuspisteet - Happamat sulfaattimaat 1:250 000 karttojen kartoituspisteet - Happamat sulfaattimaat 1:250 000 karttojen pistekortit Aineiston avulla saadaan yleiskäsitys happamien sulfaattimaiden ominaisuuksista ja esiintymisalueista Suomessa. Sulfaattimaiden alueellinen esiintyminen esitetään kartalla aluemaisena tasona luokiteltuna neljään esiintymisen todennäköisyyttä kuvaavaan luokkaan: suuri, kohtalainen, pieni ja hyvin pieni. Näiden lisämääreenä esitetään tieto aluemaisena tasona siitä, mikäli hapan sulfaattimaa on karkeata maalajia, sillä näiden ominaisuudet poikkeavat merkittävästi tyypillisistä hienorakeisista sulfaattimaista. Kairauspisteiden (tutkimus- ja kartoituspisteet) havainto- ja analyysitiedot esitetään karttapohjalla aluetason päällä pistemäisenä aineistona sekä tutkimuspisteiden osalta pistekorttien muodossa. Tutkimuspisteiltä on enemmän näytteitä ja analyysitietoja kuin kartoituspisteiltä. Kartoitusaineistoa voidaan hyödyntää mm. maankäytön suunnittelussa sekä vesienhoidon suunnittelun ja toimenpideohjelmien laadinnassa ja toteutuksessa ympäristön suojelun ja maankäytön näkökulmien ja vaatimusten mukaisesti. Kartoitusmittakaava on 1:20 000 – 1:50 000. Havaintopistetiheys on keskimäärin 1-2 / 2 km² ja aluemaisen kuvion minimikoko on yleensä 6 ha. Maastokartoitusten yhteydessä on kerätty havaintoja maaperän maalajeista, kerrosjärjestyksestä, sulfidin esiintymisestä ja esiintymissyvyydestä sekä maan pH-arvoista. Kartoitussyvyys on kolme metriä. Laboratorioanalyyseihin kuuluvat muun muassa alkuainemääritykset ICP-OES-menetelmällä ja pH-inkubaatio. Aineisto julkaistaan Geologian tutkimuskeskuksen ”Happamat sulfaattimaat” -karttapalvelussa.
Happamien sulfaattimaiden yleiskartoituksen tausta-aineistona on käytetty Geologian tutkimuskeskuksen maaperäkarttoja (1:20 000 ja 1:200 000), GTK:n lentogeofysikaalista aineistoa, GTK:n turvetutkimusten tietoja sekä Maanmittauslaitoksen maastotietokantaa ja korkeusaineistoja. Tuotteiden primääriaineistona käytetään maastokartoituksen kenttähavaintoja ja laboratorioanalyysien tuloksia. Kartoitettava alue (Litorina-rajan alapuolinen rannikkoalue) kartoitetaan valuma-aluekohtaisesti (pääjako ja rannikkoalueet). Tuotetut aineistot myös julkaistaan valuma-alueittain. Karttapalvelun tuote käsittää koko Litorina-rajan alapuolisen rannikkoalueen kattavan yhtenäisen saumattoman tason. Happamien sulfaattimaiden kartoituksen vaiheet ovat: (1) esiselvitys, jossa kootaan tutkimusaineisto sekä tehdään kartoitussuunnitelma (2) varsinainen maastokartoitus (3) laboratorioanalyysit ja inkubaatio sekä (4) kartoitusaineiston käsittely ja viimeistely sekä (5) karttatuotteiden (esiintymisen todennäköisyyttä kuvaavat kartat, karkearakeiset sulfaattimaat, luokitellut havaintopisteet ja pistekortit) laadinta tutkimusaineiston perusteella. Maastokartoitukseen kuuluvat maaperän kairausprofiilien (tutkimus- ja kartoituspisteet) kuvaus 3 m syvyyteen maanpinnasta, maaperänäytteiden otto ja pH-mittaukset. Maastohavainnot tehdään suurimmalta osin tieverkoston läheisyydestä. Havaintopistetiheys on keskimäärin 1-2 / 2 km². Maastossa otetuista näytteistä osa valitaan lähetettäväksi tarkempiin laboratorioanalyyseihin monialkuainemäärityksiä sekä mahdollisia rakeisuus- ja humusmäärityksiä varten. Analysoitavat näytteet valitaan siten, että ne edustavat tutkimusaluetta sekä eri litologioita mahdollisimman kattavasti ja tukevat karttojen laadintaa. Kaikista näytteistä mitataan myös pH 9-19 viikon hapetusjakson jälkeen (inkubaatio). Happamien sulfaattimaiden esiintymisen todennäköisyyttä sekä karkearakeisten sulfaattimaiden esiintymistä kuvaavat aluemuotoiset kartat digitoidaan ArcMap -ohjelmistolla. Kuvion minimikoko on noin 6 ha. Lähdeaineistona kartanpiirrossa käytetään seuraavia aineistoja: - Maastohavainnot ja laboratorioanalyysien tulokset (primääriaineisto) - Maaperäkartat 1:20 000 ja 1:200 000 (GTK) - Turvekartoitusaineisto (GTK) - Matalalentogeofysiikka (GTK) o Sähkönjohtavuuden imaginäärikomponentti (3 kHz) o Sähkönjohtavuuden reaalikomponentti (3 kHz) o Sähkönjohtavuuden näennäinen ominaisvastus (3 kHz) - Maanmittauslaitoksen maastotietokanta - Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineisto 1: 250 000 mittakaavaisessa kartassa esiintymistodennäköisyyteen perustuvia luokkia on neljä: suuri, kohtalainen, pieni, hyvin pieni. Karkearakeisten sulfaattimaiden esiintyminen kuvataan tasona sulfaattimaiden esiintymisentodennäköisyyttä kuvaavan tason päällä. Tasojen yhdistelmä kertoo sulfaattimaiden esiintymistodennäköisyyden ja tiedon siitä, mikäli alueella on tulkittu esiintyvän karkearakeisia sulfaattimaita. Tasojen oikeellisuuden ja yhdenmukaisuuden tarkistaa vastuussa oleva geologi. Kairauspisteiden attribuuttien ja laboratorioanalyysien tulosten perusteella tutkimus- ja kartoituspisteet luokitellaan sulfidikerroksen esiintymissyvyyden perusteella. Tutkimuspisteiden osalta aineistosta koostetaan pisteille kohdennettavat pistekortit. Pistekorteilla esitetään muun muassa maaperän litostratigrafia ja laboratorioanalyysien tulokset. Karttatuotannon lopputuotteena ovat koordinaatistoon sidotut sulfidisedimenttien alueellista esiintymisen todennäköisyyttä kuvaavat polygonitasot sekä ominaisuuksia kuvaavat tutkimus- ja kartoituspisteet ja pistekortit. Kartoituksen aikana kerätty aineisto tallennetaan GTK:n geotietojärjestelmään (GTJ). Happamien sulfaattimaiden 1:250 000 aineistot julkaistaan GTK:n karttapalvelussa. Palvelussa esitetään sulfaattimaiden esiintymistodennäköisyyttä kuvaavat polygonit, edellisten lisämääreenä karkearakeisten sulfaattimaiden esiintymistä kuvaavat polygonit, tutkimus- ja kartoituspisteet luokiteltuna sulfidikerroksen esiintymissyvyyden mukaan sekä tutkimuspisteiden pistekortit. Kuvauksen mukainen kartoitus ja kartoitusmenetelmien kehitys on alkanut GTK:ssa vuonna 2010 CATERMASS Life+ hankkeen (2010-2012) myötä.
Suomen kalliogeokemian tietokannan aineisto kuvaa pää- ja hivenalkuaineiden pitoisuuksia Suomen kallioperässä. Kaikkiaan 6544 näytteestä analysoitiin 57 alkuaineen kokonais- ja osittaispitoisuudet usealla eri menetelmällä (XRF, ICP-MS, ICP-AES, GFAAS). Näytteet otettiin geologikairalla mahdollisimman muuttumattomasta kallioperästä vuosina 1990-1995 ja näytetiheys vaihtelee välillä 1 näyte/30 km2-1 näyte/120 km2. Aineiston kemialliset analyysit suoritettiin vuosina 1992-2001. Analyysitulosten toistettavuus ja analyyttinen tasonvaihtelu arvioitiin 375 toistonäyteparin avulla. Pienin luotettava pitoisuus määritettiin jokaiselle alkuaineelle ja analyysimenetelmälle. Kemiallisten pitoisuuksien lisäksi tietokanta sisältää paikkatiedon ja useita geologisia määreitä jokaiselle näytteelle. Aineisto ja sen käyttöopas on julkaistu vuonna 2007 ja ne ovat saatavilla Geologian tutkimuskeskuksen internetsivujen kautta.
Suomen kalliogeokemian aineiston näytteenotossa käytettiin paikannuksessa apuna 1:50 000-mittakaavaisia karttoja. Tietoaineistoon tallennetut koordinaatit on mitattu kenttäkartoille merkityistä näytepisteistä. Muut tiedot perustuvat geologisiin kenttähavaintoihin ja näytteistä tehtyihin kemiallisiin analyyseihin. Näytteenotto ja kemiallinen analytiikka on kuvattu yksityiskohtaisesti Geologian tutkimuskeskuksen tutkimusraportissa 164. Näytteenotto suoritettiin vuosina 1990 - 1995. Näytteenoton suunnittelussa huomioitiin geologisilla kartoilla näkyvä litologinen vaihtelu siten, että alueen näytepisteiden määrä riippui alueella olevien kivilajiyksiköiden lukumäärästä. Näytetiheys vaihtelee välillä 1 näyte/30 km2-1 näyte/120 km2. Geologit valitsivat alustavat näytteenottopaikat 1:100 0000 -mittakaavaisten geologisten karttojen perusteella. Jos 1:100 000 mittakaavan karttaa ei ollut saatavilla, käytettiin 1:400 000 -mittakaavaista karttaa. Näytteenoton suoritti 16 kahden hengen ryhmää, joista jokaiseen kuului geologian opiskelija ja kenttäassistentti. Edustavin näytteenottopaikka etsittiin esivalitulta alueelta. Usein jouduttiin kuorimaan sammalta parhaan näytteenotto- ja havainnointipaikan paljastamiseksi. Suositeltu paljastumakoko oli 10 m2, mutta 40 % näytteistä jouduttiin ottamaan pienemmistä paljastumista. Näytteenottopaljastumien mediaanikoko oli 10 m2 ja kvartiiliväli (25 %-75 %) 6 m2 -30 m2. Selkeä ja homogeeninen litologinen yksikkö valittiin näytteenoton kohteeksi. Noin joka 17 kohteelta otettiin normaalin näytteen lisäksi toistonäyte. Näytteet otettiin kannettavalla geologikairalla. Kairansydännäytteet olivat 15 cm-25 cm pitkiä ja läpimitaltaan 2,5 cm. Näkyvästi rapautuneet osat poistettiin näytteistä. Kontaminaation välttämiseksi uusilla poranterillä kairattiin ensin puhtaaseen juonikvartsiin. Kukin näyte koostuu 4-6 osanäytteestä, riippuen kyseisen yksikön heterogeenisuudesta ja raekoosta. Kerroksellisissa ja raitaisissa kivissä, joissa kerrosten tai raitojen paksuus oli yli 5 cm, näytteet otettiin yhdestä raidasta tai kerroksesta. Muussa tapauksessa näytteet otettiin useasta raidasta tai kerroksesta. Kemiallista analyysiä varten otettujen näytteiden lisäksi jokaisesta näytteenottopisteestä otettiin yksi suunnattu kairansydännäyte referenssimateriaaliksi. Näytteenottoryhmän vetäjä täytti kenttähavaintolomakkeen jokaisesta näytteenottokohteesta. Lomakkeeseen merkittiin kivilajit ja niiden ikäsuhteet, petrograafiset, tekstuuri- ja rakennepiirteet, deformaatio, migmatisaatio ja muuttuminen. Paljastuman geologinen kartta luonnosteltiin havaintolomakkeen kääntöpuolelle ja osanäytteiden näytepisteet merkittiin siihen. Osa näytteenottokohteista valokuvattiin. Hankkeen johdossa olevat geologit suorittivat maastokäyntejä synkronoidakseen eri näytteenottoryhmien havaintoja. Näytteiden esikäsittely ja kemiallinen analysointi suoritettiin Geologian tutkimuskeskuksen kemian laboratoriossa vuosina 1992-2001. Näytteet murskattiin < 5 mm raekokoon rauta-mangaani-leukamurskaimella. Murske ositettiin kolmeen osaan rännijakolaitteella/kahtiointilaitteella ja yksi osa varastoitiin. Kahdesta jäljelle jääneestä osasta erotettiin kustakin rännijakolaitteella n. 200 g jauhettavaksi rengasmyllyllä < 60 µm raekokoon. Toinen osa jauhettiin hiiliteräsastiassa, toinen volframikarbidiastiassa. Jauheet säilöttiin muovipurkkeihin. Niistä kohteista, joista oli otettu kentällä toistonäyte, tehtiin myös laboratoriossa toistonäyte. Näytteet analysoitiin usealla eri menetelmällä: XRF, ICP-AES, GFAAS, ICP-MS. Hiilipitoisuus mitattiin hiilianalysaattorilla ja fluoripitoisuus potentiometrisesti. XRF-, hiili- ja fluorianalyyseissä käytettiin volframikarbidiastiassa jauhettua näytemateriaalia ja muissa analyyseissä hiiliteräsastiassa jauhettua materiaalia. Jokaisen alkuaineen analyysituloksille laskettiin toistettavuus ja pienin luotettava konsentraatio käyttämällä 375 laboratoriotoistonäytettä. Toistettavuus määritettiin 95 % luotettavuustasolla käyttäen (normaali näyte, laboratoriotoistonäyte) -näytepareja. Pienin luotettava konsentraatio määritettiin samojen näyteparien avulla.
Lack of spatial soil data in digital form has been a primary obstacle in establishing European policies on land use and environmental protection. Abundant data on soil characteristics exist in Finland but have been scattered among various sources, making it difficult for authorities to make country-wide presentations and predictions.The objective of the project was to create georeferenced soil map and database according to the instructions of the European Soil Bureau using data from existing databases and collecting some new data. The basis of the work was a geological map of quaternary deposits, which describes the soil at a depth of 1 metrem (parent material) according to the Finnish classification based on the concentration of organic matter and the texture of mineral material. Primary research topics included generalization methodology of soil polygons with GIS technology, calculation of soil characteristics needed in the database and computerizing the existing non-digital soil information. It was proved that aerial geophysics can be used for separation of shallow peats from deep peat soils and muddy soils and other wet areas can be identified. Soil names according to the FAO/Unesco system and the World Reference Base for Soil Resources (WRB-2014) were derived from the soil names of the Finnish soil classification system and geophysical data. Soilscape (Soil Mapping Units) of Finland with WRB-2014 soil classification, intented to be used in European scale e.g to delineate risk areas mentioned in soil framework directive proposal.
Finnish Soil Database 1:250 000, version 1.1, first update
Suuralueellinen geokemia; purosedimentti
Suuralueellinen purosedimenttigeokemiallinen kartoitusaineisto kuvaa pienten latvapurojen orgaanisen purosedimentin alkuaineiden pitoisuuksia. Näytteet on otettu pienistä latvapuroista (valuma-alue alle 30 km2) loppukesällä 1990. Näytteenotto on toistettu noin joka neljännessä pisteessä vuosina 1995, 2000 ja 2006. Näytemäärät olivat vuonna 1990 1162 (tiheys 1 näyte/300 km2), vuonna 1995 286, vuonna 2000 286 ja vuonna 2006 249 kappaletta. Aineisto kattaa koko Suomen. Samaan aikaan on otettu myös purovesinäytteitä. Näytteiden otto, käsittely ja analytiikka on kuvattu Suomen geokemian atlaksen 3. osan (Lahermo ym. 1996) sivuilla 27-30. Kenttähavainnot, koordinaatit ja näytteestä määritetyt alkuainepitoisuudet on yhdistetty tietokannaksi, jonka kukin tietue kuvaa yhtä näytepistettä. Kunkin näytteenottovuoden tiedot on talletettu eri tauluihin. Analyysimenetelmään viitataan nelimerkkisellä menetelmäkoodilla. Koodit ovat seuraavat: 503H = elohopeamääritys kylmähöyrymenetelmällä 503P = uutto typpihappouutolla mikroaaltouunissa, mittaus ICP-AES:llä 503M = uutto typpihappouutolla mikroaaltouunissa, mittaus ICP-MS:llä 820L = hiili, vety ja typpi LECO-analysaattorilla Alkuainepitoisuus-tietoon kuuluu numeerinen pitoisuusarvo yksikössä mg/kg (eli ppm) ja mahdollinen tarkistusmerkki. Pitoisuus on talletettu muuttujaan, jonka nimi koostuu alkuaineen kemiallisesta merkistä ja analyysimenetelmän koodista. Esimerkiksi AS_503M on arseenin (As) pitoisuus, joka on määritetty ICP-MS-menetelmällä (503M). Sitä seuraava muuttuja on tarkistusmerkki, esimerkiksi AS_503MT. Jos lukuarvoa seuraava tarkistusmerkki on ’>’ tai ’<’, niin pitoisuuskenttään talletettu lukuarvo on kemiallisen analyysimenetelmän määritysraja ja todellinen pitoisuus on tätä arvoa pienempi. Jos tarkistusmerkki on huutomerkki (!), analyysitulos on pienempi kuin analyysimenetelmän määritysraja, mutta tietokantaan on talletettu mittauslaitteen (epäluotettava) mittaustulos. Jos tarkistusmerkki on ’x’, tieto puuttuu. Suuralueellisen purosedimenttigeokemiallisen kartoitusaineiston alkuperäinen käyttötarkoitus oli valtakunnallinen geokemiallinen yleiskartoitus ja ympäristön tilan perusarviointi. Muita käyttötapoja ovat esimerkiksi ympäristön tilan muutosten arviointi ja purosedimenttien taustapitoisuuksien määrittäminen.
Geologian tutkimuskeskuksen peruslisenssi
Näytteen koordinaatit on määritetty 1:20 000 -peruskarttalehdiltä tai pienempimittakaavaisilta kartoilta. Kentällä on havainnoitu puron leveys, veden virtausnopeus, ympäristön maankäyttö ja maalaji näytteenottopisteessä. Muut tiedot perustuvat laboratoriossa tehtyihin kemiallisiin analyyseihin. Kenttähavainnot on koodattu seuraavasti: Aines MU muta LJ lieju X tieto puuttuu Virran (puron) leveys ilmoitetaan metreinä. Virtausnopeus on arvioitu neliluokkaisella asteikolla: 1 seisova vesi 2 selvä virtaus 3 nopea virtaus 4 uoma kuivillaan Ympäristön maankäyttö on koodattu seuraavasti: H hakkuuaukea M metsä, pensaikko N niitty, viljelemätön pelto P viljelty pelto S suo T taaja asutus X tuntematon Maaperä HK hiekka KA kallio, louhikko, kivikko MR moreeni SA savi, siltti TU turve XX tuntematon Kansantl X Näytteestä on tehty lisämäärityksiä Kansanterveyslaitoksella (mykobakteerit). Suuralueellisessa purosedimenttigeokemiallisessa kartoituksessa näytteet kerättiin 0,06 mm silmäkoon seulakangashaavilla usean kymmenen metrin matkalta. Näytekoko oli noin 0,5 l. Karkein mineraaliaines poistettiin dekantoimalla ja karkea orgaaninen aines poistettiin seulomalla noin 2 mm muoviseulalla. Näytteet kuivattiin 60oC:n lämpötilassa ja hienonnettiin muoviteräisellä leikkurilla. Lopuksi näytteet seulottiin <2 mm raekokoon ennen kemiallisia analyysejä. Yksityiskohtaiset näytteenottokuvaukset on esitetty julkaisussa Lahermo ym. (1996) ja vuoden 2000 osalta Gregorauskiene ym. (2000). Näytteet analysoitiin Geologian tutkimuskeskuksen (GTK) laboratoriossa Otaniemessä. Laboratorio on akkreditoidu TO25 (EN ISO/IEC 17025) mukaisesti. Näytteet liuotettiin väkevällä typpihapolla mikroaaltouunissa (US EPA 3051A) ja analysoitiin induktiivisesti kytketyllä plasma massaspektometrillä (ICP-MS) ja plasma atomiemissiospektrometrillä (ICP-AES). Elohopea määritettiin kylmähöyrymenetelmällä. Hiili, vety ja typpi määritettiin LECO-analysaattorilla.
Monilähteisen valtakunnan metsien inventoinnin (MVMI) kartta-aineisto 2023
Metsäntutkimuslaitos (Metla) kehitti niin sanotun valtakunnan metsien monilähteisen inventoinnin (MVMI) ja otti sen käyttöön vuonna 1990. Maastotietojen, satelliittikuvien ja muun numeerisen paikkatiedon avulla tuotetaan kuntakohtaiset metsävara-arviot ja karttamuotoisia metsävaratietoja. Suurimpaan osaan maata on tuotettu 12 kattavaa karttateemajoukkoa ja Lappiin 11. Uusimmassa, vuoden 2023 inventoinnissa on 45 teemaa, puutavaralajitilavuuksien lisäksi puulajeittaiset ja puusto-ositteittaiset biomassat. Ensimmäinen koko maan tuote valmistettiin vuosina 1990-1994; uusimmat ovat vuosilta 2005, 2007, 2009, 2011, 2013, 2015, 2017, 2019, 2021 ja 2023. Metla päätti marraskuussa 2012 laittaa vuoden 2009 karttamuotoiset teemat avoimesti jaettavaksi ja vuoden 2023 tulokset ovat kahdeksas vapaaseen jakeluun tuleva ja viides Luonnovarakeskuksen tuottama karttajoukko. Jatkossa uudet teemat tuotetaan yhden tai kahden vuoden välein. Karttamuotoiset aineistot ovat rasterimuodossa, aiemmin 20m x 20m hilassa ja nyt 16m x 16m hilassa ETRS-TM35FIN-koordinaattijärjestelmässä. Aineistot kattavat metsätalouden maan (VMI-maaluokista metsä-, kitu- ja joutomaan). Tässä aineistossa muu maa ja vesialueet on rajattu pois käyttäen maastotietokannan elementtejä, jotka lähinnä vastaavat VMI:n muita maaluokkia kuin metsä-, kitu- ja joutomaata. Aineistojen latauspalvelu on osoitteessa https://paituli.csc.fi/home.html.
Luonnonvarakeskuksella on tekijänoikeus ja muut immateriaaliset oikeudet tuotteeseen. Tuotteen ylläpidossa on käytetty Maanmittauslaitoksen maastotietokantaa. Tämä tuote on lisensoitu Creative Commons Nimeä 4.0 Kansainvälinen -lisenssillä. Tarkastele lisenssiä osoitteessa http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/ tai lähetä kirje osoitteeseen Creative Commons, PO Box 1866, Mountain View, CA 94042, USA. Aineistoa käytettäessä on mainittava tuotteen tekijänoikeuden omistaja, ”© Luonnonvarakeskus, 2025” ja aineiston nimi, ”Monilähteisen valtakunnan metsien inventoinnin (MVMI) kartta-aineisto 2023”. Tutkimuskäytössä aineiston metodinen kuvaus löytyy kohdassa "Historia"mainituista julkaisuista.
Monilähteinen inventointi tehtiin Suomeen ensimmäisen kerran 1990-1994. Ensimmäinen koko maan tuote valmistettiin vuosina 1990-1994; seuraavat ovat vuosilta 1996-2003, 2005, 2007, 2009, 2011, 2013, 2015, 2017, 2019, 2021 ja 2023. Vuoden 2009 karttamuotoiset tulokset olivat ensimmäiset vapaasti jaetut tuotteet. Jatkossa uudet teemat tuotetaan yhden tai kahden vuoden välein. Vuoden 2023 tuloslaskentaan käytettiin yhteensä 51 051 VMI-maastokoealaa metsä-, kitu-, ja joutomaalta. Kuva-aineistona käytettiin Sentinel-2 aineistoista tuotettuja automosaiikkikuvia, käyttäen L2A Surface Reflectance (SR) kuvia ja CloudScore+ pilvien tunnistustuloksia. Automosaikointiin käytettiin kuvia kasvukauden ajalta vuosilta 2022 ja 2023, paitsi Ylä-Lapissa vuosilta 2021-2023. Vuoden 2023 tuotteissa maastotiedot päivitettiin ajankohtaan 31.7.2023. Päivitysjakson pituus laskettiin maastomittausajankohdan ja 31.7.2023 välisen ajan kasvujakson päivien määränä olettaen kasvun alkavan 1.5. Puuston vuotuinen tilavuuskasvuprosentti ennustettiin puujaksoittain käyttäen Nyyssösen ja Mielikäisen (1978) metsikkökohtaisia ja puulajiryhmittäisiä kasvumalleja männiköille ja kuusikoille. Lehtipuille käytettiin männyn malleja. Monijaksoisissa metsissä jaksojen tilavuusosuudet laskettiin suhteellisina tunnukseen jakson pohjapinta-ala kertaa jakson pituus ennen mallien soveltamisesta. Maastomittausten ja satelliittikuvan ajankohdan välillä tehdyt uudistushakkuut koealoilla tunnistettiin satelliittikuvien ja osittain ilmakuvien avulla. Hakattujen koealojen puustotiedot muutettiin vastaamaan aukeiden alojen puustotunnuksia. Lopullinen tilavuuskasvu kalibroitiin maastotiedoista estimoidun tilavuuskäyrän avulla seuraavasti. Eri vuosien koealoilla laskettiin tilavuusestimaatit ja niihin sovitettiin regressiosuora ajan funktiona. Ajankohdan 31.7.2023 tilavuudet saatiin regressiosuoralta. Kasvatetut tilavuudet kalibroitiin suhteilla edellä mainittuihin estimaatteihin puulajeittain. Metsikön suhteelliselle pituuskasvulle, suhteelliselle läpimitan kasvulle, suhteelliselle pohjapinta-alan kasvulle johdettiin yksikertaiset (kiinteäparametriset) regressiomallit VMI10:n pysyvien koealojen avulla. Malleja sovellettiin vastaavasti kuten tilavuusmalleja. Puuston biomassaestimaatit koealoittain ja biomassaositteittain päivitettiin tilavuusmuutosten suhteiden mukaisesti. Jotta koko maasta voitaisiin esittää mahdollisimman täydellinen kartta, tässä tuotteessa on yhdistetty: 1. Vuoden 2023 tulos, jossa on käytetty vuosien 2019-2023 koealatietoja päivitettynä ajankohtaan 31.7.2023 sekä vuoden automosaiikkikuvia 2021-2023 satelliittikuvista. 2. vuoden 2021 tulos, jossa on käytetty vuosien 2017-2021 koealatietoja päivitettynä ajankohtaan 31.7.2021 sekä vuoden 2021 satelliittikuvia. Tähän tuotesarjaan kuuluvasta indeksikartasta "Tietolähdeindeksi, MVMI 2023" näkyy, mistä osa-aineistosta kuva-alkiot ovat peräisin. Karttamuotoiset ennusteet tuotettiin tarkennetulla ei-parametrisellä k:n lähimmän naapurin estimointimenetelmällä (k-NN menetelmällä). Useimmiten estimoinnissa käytettiin viittä lähintä naapuria. Tarkennetussa k-NN estimoinnissa piirteiden painot optimoidaan minimoimalla estimoitavien muuttujien ennustevirheet geneettisen algoritmin avulla. Satelliittikuvan piirteiden lisäksi käytetään metsämuuttujien suuraluekarttoja piirteinä, tässä aineistossa puuston keskitilavuus puulajeittain. Tarkoituksena on ohjata lähimpien naapureiden valintaa luokitettavaa kuvanalkiota muistuttaviin metsiin (kts. alla viitteet). Estimointi tehtiin erikseen kivennäismaan, puustoisten soiden ja avosoiden ositteille kullekin satelliittikuvalle tai peräkkäisten satelliittikuvien jonolle. Kuvan ja koealojen ositus perustui Maanmittauslaitoksen maastotietokannan karttatietoon. Aineistosarja sisältää tietolähdeindeksin lisäksi kaikkiaan 44 teemaa, jotka voidaan ryhmitellä muutamaan ryhmään: Puuston tilavuus on esitetty yhteistuloksena sekä jaoteltuna neljään puulajiryhmään (mänty, kuusi, koivu, muut lehtipuut) ja puutavaralajeihin (tukkipuu, kuitupuu). Mänty sisältää kaikki muut havupuut kuin kuusen ja koivu sisältää hies- ja rauduskoivun. Puun tilavuus tarkoittaa runko-osan tilavuutta kannon yläpuolelta puun latvaan. Maastokoealan puuston tilavuus lasketaan koealaan kuuluvista puista käyttäen puista mitattuja tunnuksia sekä runkotilavuusmalleja.Ladattavissa kartoissa runkotilavuus esitetään 1 m3/ha luokissa. Puuston biomassa on jaoteltu seitsemään eri ositteeseen. Puun runkobiomassa tarkoittaa kuorellisen runko-osan biomassaa kannon yläpuolelta puun latvaan. Puun elävien oksien biomassa sisältää kaikkien elävien oksien massan ilman neulasia tai lehtiä. Puun kuolleiden oksien biomassa sisältää elävien puiden kuolleiden oksien biomassan ilman mahdollisesti jäljellä olevia neulasia tai lehtiä. Puun lehvästön biomassa tarkoittaa elävien neulasten tai lehtien biomassaa. Puun kantobiomassa sisältää elävien puiden kantojen massan. Sekä maanpäälliset että maanalaiset kannon osat otetaan huomioon, ei kuitenkaan juuria. Puun juuribiomassa sisältää elävien puiden yli 1 cm:n paksuisten juurien massan. Puun rungon hukkapuuosan biomassa tarkoittaa sellaisen kuorellisen runko-osan biomassaa, joka osa ei kelpaa aineispuuksi joko kokonsa tai laatunsa vuoksi. Maastokoealan biomassat lasketaan koealaan kuuluvista elävistä puista käyttäen koepuista mitattuja tunnuksia ja tilavuusmalleja sekä puuaineen tiheysmalleja (Repola ym. 2007) ja biomassamalleja (Repola 2008, 2009). Niin sanottujen lukupuiden tilavuudet ja runkobiomassat estimoidaan koepuiden estimaattien sekä lukupuu- ja metsikkötunnusten avulla. Ladattavissa kartoissa biomassat esitetään luokissa 10 kg/ha. Metsikkökuvion puuston ikä määritellään elävien puiden pohjapinta-alalla painotettuna keski-ikänä. Keski-ikä mitataan tai arvioidaan maastossa koealaan osuneilta metsä- ja kitumaan metsikkökuvioilta yhden vuoden luokissa. Metsikkökuvion puuston pohjapinta-ala on elävien puiden runkojen poikkileikkausala 1.3 metrin korkeudelta hehtaaria kohti laskettuna. Puuston pohjapinta-ala mitataan maastossa koealaan osuneilta metsä- ja kitumaan metsikkökuvioilta 1 m2/ha luokissa. Metsikkökuvion puuston keskipituus on elävien puiden pohjapinta-alan mediaania vastaavan puun pituus. Se on likimain sama kuin pohjapinta-alalla painotettu puiden pituuksien keskiarvo. Puuston keskipituus mitataan maastossa koealaan osuneilta metsä- ja kitumaan metsikkökuvioilta 1 dm:n luokissa. Metsikkökuvion puuston keskiläpimitta 1.3 metrin korkeudelta on elävien puiden pohjapinta-alan mediaania vastaavan puun läpimitta. Se on likimain sama kuin pohjapinta-alalla painotettu puiden läpimittojen keskiarvo. Puuston keskiläpimitta mitataan maastossa koealaan osuneilta metsä- ja kitumaan metsikkökuvioilta 1 cm:n luokissa. Puuston latvuspeittävyys VMI:ssa tarkoittaa koealan puuston vaakatasoon projisoidun latvuston peittämää osuutta koealan alasta. Latvuspeittävyys arvioitiin VMI10:ssä prosentteina (0-99) kiinteäsäteiseltä koealalta metsä-, kitu ja joutomaalla. VMI11-koealoille ennustettiin latvuspeittävyys k-NN-menetelmällä VMI10-koealoja käyttäen. VMI9:ssä (Ylä-Lappi) latvuspeittävyys arvioitiin koealalta kolmessa luokassa, jos koealan keskipiste sijaitsi metsä-, kitu-, tai joutomaalla. VMI9 koealoille laadittiin regressiomalli latvuspeittävyyden ennustamiseksi yhden prosentin yksiköissä. Lehtipuuston latvuspeittävyyden osuus johdettiin koko puuston latvuspeittävyydestä käyttäen lehtipuuston tilavuuden arvioitua osuutta koealan puuston tilavuudesta. Taimikoissa käytettiin vastaavasti runkolukuja. Maaluokka jakaa metsätalousmaan alaluokkiin metsämaa (arvo 1), kitumaa (2) ja joutomaa (3) sekä metsätalouden tiet ja varastot. Metsätalousmaan ulkopuolella maaluokka kuvaa maankäyttöä. Ladattavassa kartassa yhdistetty metsä-, kitu- ja joutomaa perustuu Maanmittauslaitoksen maastotietokannan rajaukseen, jonka avulla erotetaan muiden maaluokkien peittämä alue. Jokaiselle kuva-alkiolle rajauksen sisällä on ennustettu todennäköisin kolmesta edellä mainitusta maaluokasta. Kansallisen maaluokkamäärittelyn lisäksi vuoden 2011 tuotteisiin otettiin mukaan uusi teema, maaluokat YK:n maatalous- ja elintarvikejärjestön (FAO) globaalin metsävara-arvion (Forest Resource Assessment, FRA) määritelmien mukaan. Kuva-alkion arvo 1 tarkoittaa metsää (forest), 2 muuta puustoista maata (other wooded land), 3 muuta maata (other land) ja 4 muuta maata, jossa kasvaa puita (other land with tree cover). Päätyyppi jakaa metsämaan, kitumaan ja joutomaan kivennäismaiksi (1) ja soiksi ja suot edelleen korpiin (2), rämeisiin (3) ja avosoihin (4). Sekä satelliittikuvat että VMI-koealat ositetaan ennen analyysia Maanmittauslaitoksen maastotietokannan mukaisiin kivennäismaihin ja soihin. Jokaiselle kuva-alkiolle ennustetaan todennäköisin neljästä edellä mainitusta VMI:n päätyypistä.Siten ositteen sisällä voi olla sekä VMI:n mukaisia kivennäismaita että soita. Kasvupaikkatyyppiluokituksella eri metsäkasvillisuusvyöhykkeiden metsä- ja suotyypit ryhmitellään ravinteisuudeltaan ja puuntuotoskyvyltään yhdenmukaisiin luokkiin. Kansallisessa maankäyttöluokituksessa kaikki kivennäismailla olevat luokkien 1-6 kasvupaikkatyypit ovat metsämaata (kuva-alkio arvo 1 on lehto, 2 lehtomainen kangas, 3 tuore kangas, 4 kuivahko kangas, 5 kuiva kangas ja 6 karukkokangas). Seitsemäs luokka, kalliomaat ja hietikot voivat olla myös kitu- tai joutomaata. Pohjois-Suomessa luokat 8 (lakimetsät), 9 (tunturikoivikot) ja 10 (avotunturit) aina kitumaata tai joutomaata. Ojitetut (ojikko- ja muuttumasuot sekä turvekankaat) ja ojittamattomat korvet, rämeet että avosuot luokitetaan kuuteen kasvupaikkaluokkaan riippumatta maaluokasta. Luokat ovat lehtomaiset ja lettosuot (1), ruohoiset suot (2), suursaraiset ja mustikkaiset suot (3), piensaraiset ja puolikkaiset suot (4), tupasvillaiset ja isovarpuiset suot (5) sekä rahkaiset suot (6). Sekä satelliittikuvat että VMI -koealat ositetaan ennen analyysia Maanmittauslaitoksen maastotietokannan mukaisiin kivennäismaihin, puustoisiin soihin ja avosoihin. Jokaiselle kuvanalkiolle on ennustettu karttaositteen sisällä todennäköisin kasvupaikkatyyppi. Siten karttaositteen sisällä voi olla sekä VMI:n mukaisia kivennäismaita että soita. Kuva-alkion tasolla ennustevirhe on suurehko, mutta pienenee alueen koon kasvaessa. Teemojen kuvanalkiokohtainen keskivirhe vaihtelee alueen sijainnista, puuston tilavuudesta ja kasvupaikasta riippuen. Seuraavat virhearviot perustuvat vuoden 2019 MVMI-tuotteeseen. Tilavuusteemojen keskimääräiset virheet kuutiometreinä/ha on esitetty alla taulukkona (puulajiryhmä puutavaralaji Etelä-Suomi/kivennäismaa Etelä-Suomi/suo Pohjois-Suomi/kivennäismaa Pohjois-Suomi/suo): kaikki kaikki 87 67 50 39 mänty kaikki 67 51 44 30 mänty tukki 44 31 24 12 mänty kuitu 39 32 32 24 kuusi kaikki 64 43 28 19 kuusi tukki 47 30 16 10 kuusi kuitu 30 22 17 13 koivu kaikki 35 32 18 19 koivu tukki 11 7 2 2 koivu kuitu 27 26 15 17 muu lehtipuu kaikki 25 16 9 6 muu lehtipuu tukki 8 5 1 1 muu lehtipuukuitu 18 11 7 5 Biomassojen kuvanalkiotason keskivirheiden (yksikkö 10 kg/ha) suuruusluokka on seuraavassa taulukkona (puulajiryhmä biomassaosite Etelä-Suomi/kivennäismaa Etelä-Suomi/suo Pohjois-Suomi/kivennäismaa Pohjois-Suomi/suo): mänty runko ja kuori 2624 1982 1711 1179 mänty elävät oksat 355 280 315 215 mänty kuolleet oksat 91 74 70 51 mänty neulaset 118 98 108 81 mänty kannot 186 150 141 100 mänty juuret 609 470 444 295 mänty hukkapuu 153 146 176 135 kuusi runko ja kuori 2342 1596 1074 744 kuusi elävät oksat 511 367 319 211 kuusi kuolleet oksat 95 68 46 34 kuusi neulaset 324 240 195 142 kuusi kannot 201 142 115 75 kuusi juuret 722 529 424 292 kuusi hukkapuu 164 158 103 99 lehtipuu runko ja kuori 2127 1755 974 994 lehtipuu elävät oksat 350 272 189 181 lehtipuu kuolleet oksat 19 16 11 11 lehtipuu lehvästö 75 70 55 54 lehtipuu kannot 190 152 116 111 lehtipuu juuret 585 505 340 342 lehtipuu hukkapuu 386 339 285 274 Muiden jatkuva-arvoisten teemojen kuvanalkiotason keskivirheiden suuruusluokka on seuraavassa taulukkona (muuttuja Etelä-Suomi/kivennäismaa Etelä-Suomi/suo Pohjois-Suomi/kivennäismaa Pohjois-Suomi/suo, yksikkö): ikä 26 30 47 36 a pohjapinta-ala 7 7 5 5 m2/ha keskipituus 52 43 38 31 dm keskiläpimitta 7 5 6 4 cm latvuspeittävyys 17 17 16 15 % lehtip. latvuspeittäv. 15 14 10 11 % Maaluokkateemassa oikein luokitettujen kuva-alkioiden osuus on keskimäärin 94% kun luokitusta verrataan VMI:n maastoluokitukseen. Metsämaaksi luokitetuista kuva-alkioista keskimäärin 96% on VMI:n mukaista metsämaata, kun taas VMI:n mukaisesta metsämaasta 99% on luokitettu metsämaaksi. Kitumaan osalta vastaavat osuudet ovat 61% ja 52% ja joutomaasta 89% ja 78%. Päätyyppiteemassa (kangas, korpi, räme, avosuo) luokka on oikein 85%:lla kuva-alkiosta. 89% kankaiksi luokitetuista on VMI:n maastoluokituksen mukaan kankaita, kun taas VMI:n mukaisista kankaista 96% on luokitettu kankaiksi. Korpien vastaavat luvut ovat 47% ja 22%, rämeiden 79% ja 78% ja avosoiden 96% ja 84%. Kasvupaikkaluokitus on vaativaa maastossakin ja luokituserot henkilöiden välillä yleisiä. Kasvupaikkateeman kuva-alkiosta noin 55%:lla kasvupaikkaluokka on sama kuin VMI:n maastoluokituksessa. Ero on useimmiten kuitenkin vain yhden luokan suuruinen. Erot ovat yleisimpiä lehdoissa,lehtomaisilla soilla ja letoilla ja toisaalta karuilla kasvupaikoilla, karukkokankailla ja rahkaisilla soilla. MVMI:n ja VMI:n luokitukset ovat useimmiten yhteneviä tuoreilla kankailla ja vastaavilla soilla eli suursaraisilla ja mustikkaisilla soilla. Tähän luokkaan luokitetuista kuva-alkioista 61% kuuluu VMI:n maastoluokituksen mukaiseen luokkaan, kun taas maastoluokituksen mukaan ko. luokan kuva-alkioista 68% on luokitettu oikein. Luokkamuuttujien kohdalla on huomattava, että aluetasolla pinta-alaestimaattien virheet ovat edellä mainittuja pienempiä. Lisää tietoja menetelmistä ja luotettavuudesta on esimerkiksi julkaisuissa Tomppo, E., Haakana, M., Katila, M. & Peräsaari, J. 2008. Multi-source national forest inventory - Methods and applications. Managing Forest Ecosystems 18. Springer. 374 p. ISBN 978-1-4020-8712-7, Mäkisara, K., Katila, M. & Peräsaari, J. 2022. The Multi-Source National Forest Inventory of Finland – methods and results 2017 and 2019. Natural resources and bioeconomy studies 90/2022, Natural Resources Institute Finland. 73 s.http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-380-538-5 Mäkisara, K., Katila, M., Peräsaari, J. & Tomppo, E. 2019. The Multi-Source National Forest Inventory of Finland – methods and results 2015. Natural resources and bioeconomy studies 8/2019, Natural Resources Institute Finland. 57 s.http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-326-711-4 Tomppo, E. & Halme, M. 2004. Using coarse scale forest variables as ancillary information and weighting of variables in k-NN estimation: a genetic algorithm approach. Remote Sensing of Environment 92: 1-20. Lisää tietoa Suomen monilähteisestä valtakunnan metsien inventoinnista on sivuilla https://www.luke.fi/fi/seurannat/valtakunnan-metsien-inventointi-vmi
Maatalousmaalla sijaitseva maisemapiirre 2020
Säilytettävät maisemapiirteet Viljelijätukien ehtona on täydentävien ehtojen noudattaminen. Täydentävien ehtojen hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksiin kuuluu velvollisuus säilyttää maisemapiirteitä. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 liitteen II vaatimuksiin sisältyy maisemapiirteiden säilyttäminen. Kansallisesti maisemapiirteiden säilyttämisestä säädetään valtioneuvoston asetuksessa täydentävien ehtojen hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksista 4/2015 (muutoksineen). Tuenhakijan on säilytettävä maatalousmaalla olevan peruslohkon sisällä tai peruslohkon pientareella tai toisiinsa rajoittuvien peruslohkojen välisellä alueella olevat maisemapiirteet. Maisemapiirteiden säilyttämistä valvotaan täydentävien ehtojen valvonnassa. Täydentävien ehtojen mukaan säilytettäviä maisemapiirteitä ovat mm. puu, puuryhmä, siirtolohkare tai vastaava luonnonmuodostuma (≤ 0,2 ha), joka on määrätty rahoitetuksi luonnonmuistomerkiksi luonnonsuojelulain (1096/1996) 23 §:n tai Ahvenanmaalla maakuntalain (ÅFS 82/1998) 6 §:ssä perusteella. Maisemapiirteitä ovat myös avointa maisemaa hallitsevat suuret yksittäiset puut ja puuryhmät, joka on suojeltu luontotyyppi (≤ 0,2 ha) luonnonsuojelulain (1096/1996) 29 §:n 1 momentin 9 kohdan tai Ahvenanmaalla luonnonsuojelusta annetun maakunta-asetuksen (ÅFS 113/1998) 5 §:n 8 kohdan perusteella. Luonnonmuistomerkkien suojelupäätöksiä tekevät kuntien ympäristöviranomaiset. Luonnonsuojelulain mukaisten yksittäispuiden sekä puuryhmien suojelu on elinkeino-, liikenne ja ympäristö keskusten (ELY-keskusten) vastuulla. Ahvenanmaalla luonnonmuistomerkkien ja luontotyyppien suojelusta vastaa maakuntahallitus. Maisemapiirteen ilmoittaminen tukikelpoiseen alaan Voit ilmoittaa maisemapiirteen mukaan tukikelpoiseen alaan lomakkeella 442 (https://www.ruokavirasto.fi/globalassets/tietoa-meista/asiointi/oppaat-ja-lomakkeet/viljelijat/tuet-ja-rahoitus/lomakkeet/442.pdf). Maisemapiirteet voidaan hyväksyä tukikelpoiseen alaan kaikissa pinta-alaan perustuvissa viljelijätuissa (esim. perustuki ja ympäristökorvaus). Tukikelpoisiksi voidaan katsoa enintään 0,2 ha kokoiset maisemapiirteet. Tukikelpoiseksi ei voi saada yli 0,2 hehtaarin kokoisia suojelukohteita, eikä esim. vuokrasopimuksen ulkopuolelle jääviä alueita. Maisemapiirteet voidaan hyväksyä peruslohkon kokonaisalaan, mikäli ne sijaitsevat peltolohkon sisällä, peltolohkon pientareella tai toisiinsa rajoittuvien peltolohkojen välisellä alueella. Maisemapiirteen ala tulee osaksi peruslohkon tukikelpoista alaa vasta ilmoituksen jättämistä seuraavana vuonna. Maisemapiirteen pinta-ala liitetään siihen kasvulohkoon, joka on kohteen välittömässä läheisyydessä. Lohkokohtaisissa muistiinpanoissa viljelijä tekee maisemapiirteestä oman lannoituslohkon, jolle ei saa levittää lannoitteita. Lisätietoa: https://ruokavirasto.mobiezine.fi/zine/618/pdf
Tämä on aineiston ensimmäinen vuosittainen julkaisu. Aineisto julkaistaan vuosittain, julkaisuajankohta on seuraavan vuoden huhtikuussa.
1:100 000 -mittakaavainen kallioperäkartta-aineisto sisältää Geologian tutkimuskeskuksen vuosina 1948-2007 mineraalisten raaka-ainevarojen kartoituksen, yhteiskunnan kiviaineshuollon ja tieteellisen tutkimuksen tarpeisiin tuottamaa aineistoa. Tämä aineisto sisältää kivilajitiedot aluerajauksina, kallioperähavainto- ja kairauspisteet sekä olennaiset tektoniset havainnot, litologiset primäärirakenteet, malmimineraalit ja metamorfiset indeksimineraalit. Joidenkin 1:100 000 karttalehtien alueelta esitetään kivilajitietojen lisäksi myös stratigrafia. Valtaosaan karttalehtiä liittyy myös selityskirja.
Kallioperähavaintopisteiden paikantamisessa on käytetty uusimpia saatavilla olleita Maanmittauslaitoksen 1:100 000 -mittakaavaisia Taloudellisia karttoja, 1:20 000 -mittakaavaisia perus- tai topografikarttoja sekä mustavalko- tai vääräväri-ilmakuvia sekä ilmakuvakarttoja. Vuodesta 1998 lähtien havaintopisteet on paikannettu myös GPS -laitteen avulla, ja laitteen käyttö vakiintui vuonna 2000. Kallioperähavainnot on kirjattu havaintopäiväkirjoihin tai havaintolomakkeisiin ja tallennettu Geologian tutkimuskeskuksen tietokantoihin. Kivilajiyksiköiden rajaamiseen on käytetty kallioperähavaintojen ja tektonisten mittausten lisäksi myös GTK:n geofysikaalisia korkealentokarttoja sekä kulloinkin saatavilla ollutta prosessoitua matalalentoaineistoa.
Syken Avoin tieto -palvelu: Väylänvarsien vieraslajit ja arvokkaat elinympäristöt
Väylänvarsien vieraslajit WMS-katselupalvelu
Ruokavirasto INSPIRE - metatiedot tiedostopalvelun Atom-syötteelle
Luken monilähteisen VMI:n (MVMI) katselupalvelu (WMS)
Natural Resources Institute Finland (Luke)
Kasvulohkot ovat vuosikohtainen aineisto, joka sisältää vuosittaisella tukihakemuksilla olevat kasvulohkot. Kasvulohkolla tarkoitetaan yhteen peruslohkoon kuuluvaa yhtenäistä aluetta, jossa kasvatetaan yhtä kasvilajia, useamman kasvilajin seosta tai jota kesannoidaan tai joka on erityiskäytössä. Yhdellä peruslohkolla voi olla yksi tai useampia kasvulohkoja. Kasvulohko voi kuulua vain yhteen peruslohkoon. Kasvulohkojen rajat ja samalla niiden pinta-alat voivat vaihdella peruslohkon sisällä vuosittain. Lisätietoa: https://www.ruokavirasto.fi/globalassets/viljelijat/oppaat/hakuoppaat/viljelijatukien-hakuopas/hakuopas-2021/koko_viljelijatukien_hakuopas_2021.pdf